Citat:
Jag tycker att det var roligt att du startade tråden, kanske får jag säga att du förminskar romanen en del genom att lägga ett hitlerskynke över det hela. Det finns många aspekter här. När Donna Tartt skriver, påhejad av Bret Easton Ellis, är vi i åttiotalets dekadens med sex, disco och droger. Man kan väl inte säga att Ellis American Psycho beskriver en Ûbermench och Hitlers (eviga) återkomst...? Det du beskriver är också Freuds teori om the return of the repressed. Apollonisk renhet och skönhet är inte ett kristligt koncept för övrigt. Camille Paglia var inspiration för Ms Tartt.
Jag kan mycket väl tänka mig att jag skulle kunna uppröra en del med min liknelse, finns det någon som kan uppröra dagens människor mer än just Hitler? Han är sannerligen Satan själv i ett samhälle som ersatt kristendomen med en mer politiserad typ av korrekthet, som finner stor beröringsskräck med vår förfärliga patriark. Henry beskrivs just som djävulsk, både av berättaren och av andra karaktärer i boken. Det tycks vila något kultaktigt, ondskefullt över honom som de flesta inte riktigt vill veta av... och vem kan klandra dem? Hitlers idealism resulterade i blod, död och tragedi, precis som Henrys dyrkan av Dionysus gör.
Att påstå att jag förminskar boken genom att jämföra Henry med Hitler är dock naturligtvis befängt, då Hitler (oavsett vad du tycker om herrn) har gått till historien som en av de moderna tidernas störste krigsherre, där han av folket blev dyrkad lik en gudomlighet. Vilket vissa anser honom vara än idag... Han har blivit odödlig, och folket offrade sig för hans ideal. Älskade de honom? Givetvis. Precis som karaktärerna i boken älskar Henry. Hans ande hemsöker dem efter sitt självmord. Jag är ledsen om jag genom denna tråd tagit dig från Arkadia, och försatt dig i Pandemonium – för vem vill förlora sin moral och förvandlas till en nationalsocialist? Vem vill bli förlikad med den fallna ängeln, och förlora paradiset? Varför inte spikas upp på korset och dö som ett helgon?
Kanske är det vad vi måste göra? Valet är vårt. Slutet är och förblir dock oundvikligt: döden.
Tack för ett intressant inlägg, det fick mig att fundera... Varför blev jag plötsligt sugen på att läsa Paradise Lost av Milton?
Brett Easton Ellis och hans roman är ypperlig. Den får vi diskutera i annan tråd.
__________________
Senast redigerad av Liebesraum 2020-09-25 kl. 00:15.
Senast redigerad av Liebesraum 2020-09-25 kl. 00:15.